• HISTOIRES DE PARFUMS: 1740 -Marquis de Sade (první šluk)
červenec 2012
K téhle značce, vzniklé v roce 2000, mne přemluvil přítel Derad. Mně se vždycky zdála hrozně komplikovaná, ty pitomé názvy (to jsem ve škole nesnášela, letopočty!) a “teplá tuberóza, studená tuberóza, černá tuberóza, bílá tuberóza”… O jejích kvalitách jsem nepochybovala, opakovaně jsem to zkoušela, kde jsem k tomu přišla, prezentují vůně v těch hezkých skleněných laboratorních trychtýřkách s filtračním papírem a mají hezkého parfuméra s brýlema, jaké jste ještě nikdy neviděli, ale prostě je jich moc a mně to tak po šestém kousku vždycky přestalo bavit a měla jsem v tom bordel.
No nakonec už jsem se z nudy prohrabala až k nim, vyškrtala jsem nepřijatelné (pomstychtivou tuberkulózu, lepkavé ovoce a jakékoliv bílé kytky) a ono jich moc nezůstalo.
Nejvíc mne lákala ta kůže. Nejen kvůli tomu, že jsem (mentální) saďour, ale protože když už někdo někdo spojí tyhle dva pojmy, juchtu a sadismus, tak to musí být mela. A taky že jo! Předbíhám, ale mně se ta vůně tak hrozně líbila, že klidně můžu hned na začátku prozradit, že vrah je zahradník, protože to nadšení stejně v průběhu neutajím. Saďour je sadisticky krásný a ani náhodou není jen pro mužský!
- 1740 -Marquis de Sade
Na začátku byla čistá, bílá, dohladka vyholená kůže s vanilkou. Žádné obstrukce a svádění ve formě květinových darů a šeptání do ouška, jde se rovnou na věc. Jestli něco s ouškem, tak místo šepotu kousání do boltců a jazyk do zvukovodu. Ale není to jen tak hloupý a jednoduchý petting, žádná sprostá šukačka ve stodole: pán si před stykem omyl intimní místa vlažnou vodou s odvarem perníkového koření, kardamonu a hřebíčku, vůně se mu vpila do pokožky, sama o sobě neznamená nic, ale jak pulsuje pod kůží krev a nalévá vlásečnice a tepny, jak duří a ohřívá se povrch a vystřeluje exotické molekuly koření do okolí, semtam některá z nich vlezle a ostře jako špendlík pronikne až do mozku. Pán cítí, že se vzrušení vrcholí, potřebuje drogu, nikotin, cigareta bez filtru vytažená z čerstvě rozbaleného balíčku, zuby drtí retko v prvním šluku, hořký tabák se sype na jazyk, do nosu stoupá kouř a přes něj se dere vůně horoucí kůže a ty hnědé tečky koření…teď! To bylo vyvrcholení. Pán si extázi se slábnoucí intenzitou dokáže prodloužit na dvě hodiny. Pak usíná se svým vláčným penisovým hadříkem v ruce, potí se penis?, a teprve potom, ve slastném postextatickém polobdění, si uvědomí, že všude kolem je příroda, rozkvetlé květiny, byliny, traviny, v horkém dni intenzívně vydechující esence do vzduchu, a že ho mohl kdokoliv vidět. A je mu to jedno. On si užil svoje.
potí
dík
Simtě!!! Jsem šťastná jako blecha…
A jdu spát rovnou – dnešek byl strašný… Tak – snad přežijem…
Ty – nevyjde ti to ani na vteřinu???
Ani na vteřinu a navíc jedu se špionem…vždyť se za chvíli uvidíme tady, ne?
Javor! Brou!!!
Šla bych taky, ale něco jsem tady ráno nepředloženě slíbila, tak jdu na to…dobrou!
Děkuji, děkuji nastotisíckrát, děvenko zlatá… Máš u mne TŘI přání. Dnes jsem dělala rychlotest, ale chce to čas…. Zatím mne oslovily Vánoce – Spezie di medici. Nevím, co v tom je, ale voní mi to badyánem, perníkem, skořicí, hřebíčkem, pomerančovou kůrou. Na podzimní nečas jako když najde… Už nikdy nechci cítit Fougère Bengale…
A Aziyadé mi zatím asociuje Kofolu s kadidlem…
Jdu se učichat do bezvědomí… Ještě jednou díky…
Haló, zlato! Už jsem doma!!!
Oprava viz druhá věta: Chtěla jsem říct, že: Nevím, stejně jako ty, co v tom přesně je… abych nevypadala jako debil pod tvou recenzí. No nic… Dneska byl strašný den…
Já jsem dorazila teď. Zítra jsem u vás. V pátek asi v hrobě.
Není za co, jsem ráda, že ti to dorazilo. K velikosti vzorků jsem se vyjádřila, to doufám chápeš a nedotklo se tě to – nešetřím na tobě…
To je krásná recenze. Áááách!!!
Velmi barvitý popis 😀
Mám ho ve vzorku, zkoušela jsem ho zatím jednou a moc mě nezaujal – ale víš co, zkoušej něco a měj přitom na starost bandu dětiček a pískej jim hru na hřišti nebo pořádej závody na kánoích – to se prostě nedalo, ze zkoušení nebylo nic. Zaměřím se na něj znovu – i když upřímně doufám, že to, cos v něm našla ty, tam já nenajdu 😀
Verunka
Nádherně napsáno. Hned bych se tím zlila taky.
(To to trvalo, než jsem našla cestu, že? :-))
Já to říkám pořád, že mi věci docvakávají až za dlouho.)